"Hva vil det bli av deg og meg?"
"Foruten bildet og minnet?"
"Dette er skolen hvori vi lærer."
"Den tiden er ilden hvori vi brenner."
"Hva er jeget midt i dette flammehav?"
"Hva er jeg nå som jeg var da, som jeg skal lide og handle igjen?"
"De skrikende barna er strålende når de løper."
"Dette er skolen hvori de lærer."
"Hva er jeg nå som jeg var da?"
"Måtte minnet gjenopprette igjen og igjen" -
- "den minste farge på den minste dag."
"Tiden er skolen hvori vi lærer."
"Tid er ilden hvori vi brenner."
Viser du meg landeveier? Jeg har sett dem alle.
Jeg ville være uforstyrret.
Håpet er at vi to kan løse situasjonen.
Hvilken situasjon?
Ikke gjør det. Du satte deg i bilen. Du vet hva dette handler om.
- Du var i hæren, ikke sant? - Oppklaring.
Opplevde du kamp?
Mange ganger.
Jeg var i 7. infanteridivisjon.
I Korea. Chosin.
Vi led alle tapene, så marineinfanteriet kunne flykte.
34 kuldegrader. Vi mistet omtrent 5000 menn.
Du ville neppe møte meg for å utveksle krigshistorier.
Vi er soldater begge to.
Du forstår triage.
Harris James...
Jeg vil vite hva som skjedde med ham.
Har noe skjedd med ham?
Vi snakket sammen for noen dager siden.
Ikke begynn med å lyve for meg, Mr. Hays.
Sist jeg så ham, snakket vi bare.
Hva snakket dere om?
Julie Purcell.
Det er jenta som forsvant. Hun var i nyhetene igjen nå nylig.
Hva sa han om henne?
Jeg kan ikke avsløre detaljer i en pågående sak.
Men du tror at Harris hadde noe med jenta å gjøre?
Ja, det tror jeg. Han og andre.
Og du aner ikke hvor han kan være?
Kanskje han stakk. Vi skremte ham kanskje.
Det er kameraer overalt ved hovedkvarteret
På atkomstveiene til fabrikken, overalt.
Vi har video av Harris' bil som kjører fulgt av deres bil like etter.
Vi måtte følge opp noen spørsmål. Han er litt av en pratmaker.
Jeg gir deg stadig sjansen til å være ærlig -
- men du slenger bare dritt i trynet mitt.
Sir, jeg har alltid respektert deg og familien din.
Familie...
Det er det...
Vi hadde bare den ene.
Så ble Ellen syk.
Nå er barnet vårt også borte.
Er det noe du vil fortelle, sir?
Ingen vil høre det utenom oss.
Mr. Hoyt?
Vil du fortelle meg om Julie Purcell?
Jeg vet ikke noe om Julie Purcell.
Harris snakket visst ikke nok likevel.
Vi vet om barnas onkel. Telefonsamtalene fra moren. Lucy.
At Harris dro til Vegas på samme tid som hun tok overdose.
Hva jeg vet?
Harris' personsøker er nyeste teknologi.
Den har en liten databrikke koblet til firmaets systemer.
Det inkluderer et GPS-signal.
Og jeg har nøyaktige koordinater for hvor Harris var før den døde.
Siden du er politimann og jeg en interessert part -
- skal vi to dra ut i den skogen og se om vi kan finne Harris James?
Si meg, Mr. Hays, vil vi trenge forbanna spader?
Vil du utveksle tilståelser?
Hva tror du egentlig at jeg har gjort?
Det er derfor du tok meg hit. For å se hvor mye jeg vet.
Ifølge ryktene ble etterforskningen avsluttet. Så vi er ferdige nå.
De kan gjøre hva de vil. Det hindrer meg ikke i å lete.
Du hørte anropet til direktelinjen. Hun vil ikke bli funnet.
Kanskje det beste du kan gjøre for henne, er å la henne være.
Det er vanskelig når man vet at folk vil skade henne.
Vel, hvis politiet ikke leter etter henne og du ikke gjør det -
- gjør neppe noen andre det.
Faktisk så kan jeg garantere det.
Ellers kan det hende at du gir disse folkene grunn til å finne henne.
Skjønner du?
Gir du deg ikke, kan ikke andre gjøre det heller.
Hva skjedde? Bare fortell meg hva som skjedde!
Jeg vet ikke hva som skjedde. Ser jeg ut som en som har svar?
Kanskje jeg besøker deg en dag.
Så prøver vi å ta denne samtalen igjen.
Sier du det i håp om å ta mot til deg?
Eller vil du virkelig at jeg skal anse deg som en trussel?
Tenk på hva det ville bety for familien din. Siden du er en morder.
Tenk på hva det ville bety for den jenta.
Mr. Hays, vil du at jeg skal føle meg truet?
Jeg lar deg finne veien hjem selv.
Harris hadde aldri stukket av. Han elsket familien sin.
Han var en fantastisk far.
Jeg er lei for det.
Vi lurte på om du vet noe om en av din manns tidligere medarbeidere.
En svart mann med ett øye.
Så du mannen din med en sånn mann? Vet du hvem det kan være?
Hvorfor spør dere?
Vi prøver å finne en person i forbindelse med noe annet.
Signalementet dukker opp noen ganger, men vi finner ikke noe navn.
Er du sikker på at du ikke så en sånn mann?
En sånn mann kom hjem til oss. Noen uker etter at Harris forsvant.
Jeg liker ikke å tenke på det.
Jeg var opprørt.
Han hadde ett hvitt øye og et arr.
Han sa han kjente Harris. Han gjorde meg opprørt.
Var han ute etter noe?
Han spurte om Harris hadde funnet jenta.
Jeg trodde kanskje at han mente at Harris ikke hadde vært trofast.
- Jeg jaget ham bort. - Sa han hva han het?
Han introduserte seg som Junius et eller annet.
Han gjorde meg opprørt. Jeg ba ham gå.
"Junius".
Vil du vedde på om det er Mr. June?
Navnet hans kan være Junius Watts.
Det er verdt et forsøk.
Jeg sjekket med ei dame i delstatsarkivet om Hoyts sted.
Det forvaltes av dødsboet. Ingen bor der.
- Og så? - Den gamle hushjelpen... forleden?
Hun snakket om et område de ikke kunne gå inn i.
Jeg vil ta en titt på det.
Vel... du er vel sjefsetterforsker nå, førstebetjent.
Det kan du banne på.
Du kunne ikke dy deg, hva?
Sir?
"Purcell-etterforskningen kom til feil konklusjon."
"Ifølge kilder er saken langt fra løst."
Hvilke kilder kan denne overskriften vise til, kriminalbetjent Hays?
- Jeg visste ikke... - Vi vurderer å saksøke kjæresten din.
Jeg har ikke lest avisene.
"En anonym kilde insisterer på" -
- "at det er flere spor og mistenkelige fakta" -
- "som ignoreres i favør av en hurtig dom av West Finger-skytteren."
Kompisen din hevder at du ble utnyttet.
At du var for blendet til å ha visst hva hun gjorde.
Du skylder politiet din egen uttalelse -
- der du forklarer at rykter ble brukt uten ditt samtykke -
- fakta ble satt i feil lys -
- og at kvinnen som skrev dette, gjorde det uten din medvirkning.
Jeg er ingen særlig skribent.
Vi skriver det for deg. Du trenger bare å signere det.
- Purple, tenk på det... - Si "takk", Wayne.
Bare rett det opp igjen. Du ble revet med. Trekk det tilbake.
Om jeg ikke gjør det?
D-kompani trenger ny informasjonsmedarbeider.
Administrasjonsarbeid.
Du vil aldri jobbe med en etterforskning igjen.
Eller... du kan bare slutte.
Du er en heldig jævel.
Vet du hvor hardt jeg måtte jobbe for å gi deg en ny sjanse?
- Takk. - Ja...
Hør her. Aldri gjør noe sånt mot meg igjen.
Jeg skjønner ikke hva du tenkte på.
Du, hva i helvete gjør du?
Du hørte dem. Jeg er ferdig.
Hva? Jeg får dem til å gi deg en ny sjanse, og du slutter?
- Nei, jeg slutter ikke. - Du kan ikke.
Stoltheten din ødelegger for deg.
Ta et dypt åndedrag, tell til ti og signer.
Nei.
Informasjonsavdelingen? Du hater folk.
Du er en kriminalbetjent. Du gjør ikke sånn dritt.
- Alt noen kan ha sagt om deg... - Hva sa de?
At du er profesjonell.
Jeg mener, de pleide å si det.
Det sporet av. Jeg var forbannet. Jeg tenkte ikke gjennom det.
Det er ikke likt meg. Det har du rett i.
Ok. Bare signer uttalelsen, så går vi to videre.
Men da svikter jeg henne.
Og kaller henne løgner. Hun gjorde ikke noe galt.
Hun løy ikke.
- Og jeg sier ikke at hun gjorde det. - Hva så?
Dette er jobben din. Jobben vår.
Du er partneren min.
- Skal du bare være maskinskriver nå? - Det er nok mye mindre svada.
Om noen år har det kanskje gått over.
Jeg kan holde ut lenger enn dem.
Hva med oss?
Hva snakker du om?
Vi kan ta en øl og gå på en kamp.
Det er ikke sånn at vi ikke vil treffes mer.
- Hva om noen tar oss? - Vi er gamle og forvirret.
Det var her de holdt henne. Det var her hun rømte fra.
25 år. Og vi bare...
Alt denne...
All denne forbannede tiden.
Hva i helvete har jeg...?
Hva i helvete gjorde du?
Jeg trodde at det var det rette. Jeg hadde en familie.
Det må være fint.
Jeg så deg brenne klærne dine midt på natten.
I morges forsvant du etter en telefonsamtale.
Hvis du har en annen, så takler jeg det. Bare si det.
Nei, nei, nei...
Det er saken. Det er alltid bare saken.
Og det er over nå.
Hvilken del av saken fikk deg til å brenne klærne dine kl. 03.00?
Den fæle delen.
Vil du ha noe å drikke?
- Jeg foretrekker et oppriktig svar. - Jeg vet hva du foretrekker.
Men hva om det svaret er farlig for deg?
Jeg foretrekker den nakne sannhet over en fin løgn.
Vi snakket aldri om dette.
Da vi møttes, fortalte jeg deg for mye.
Og lenge var jeg ikke egentlig en politimann.
Men det er sider ved jobben min...
Ting jeg har sett, ting jeg vet, som ikke må deles.
Og dette ville bare forårsake skade.
- Kanskje det ikke er opp til deg. - Men jeg har alt bestemt det.
- Det er noe vi bør bestemme sammen. - Nei, det bør vi ikke.
Og det er poenget mitt.
Men i morges sa du at du skulle fortelle meg alt.
Det var en tabbe.
Og jeg innså nå... at jeg ønsker din anerkjennelse -
- og iblant gjør jeg det som er feil fordi det er det du ønsker.
Jeg vil slutte med det i fortsettelsen.
Skal vi fortsette?
Hvordan kan vi det med denne store hemmeligheten mellom oss?
Kanskje det er det vi snakker om.
Det har alltid vært en stor hemmelighet mellom oss.
Og det er at du og jeg, hvem vi er sammen -
- dette ekteskapet, barna våre...
Alt er... viklet inn i en død gutt -
- og ei savnet jente.
Jeg tar gjerne den drinken nå.
Bud og en shot med Jack.
- Har du et problem, småen? - Nei da.
Nei, sir. Ikke noe problem her.
Rett blikket et annet sted, da.
Jeg er bare en fan av romanse.
Kan jeg stille deg et spørsmål?
Så hun sånn ut før du red henne landet rundt?
Hva i helvete sa du, din lille dverg?
Jeg har alltid lurt på en ting.
Hvem lager alle disse stygge jævlene som går rundt på jorden?
Hva slags Frankenstein-monstre parer seg der ute -
- for å skape alle disse drittfolkene?
Så kom jeg inn i denne baren, og der var dere to -
- og ga meg svaret jeg har lett etter hele livet.
Er du ferdig, cowboy?
Takk og lov at det var du som slo meg i stedet for mammuten du knuller.
I går natt og når jeg hører på deg nå...
Jeg har lurt på om vi kanskje egentlig ikke kjenner hverandre.
For du har rett i det du sa om oss og Purcell-barna.
Vi snakket aldri om det sånn. Hva det betydde for oss.
Men nå har det gått ti år.
Når man skriver en historie og kommer forbi begynnelsen -
- er det viktig å vite hvordan du vil at den skal slutte.
Du var gravid i går.
Og nå er Henry ni år og... Blunker jeg, så har han flyttet ut.
Hvis vi kommer så langt, vil jeg ikke lure på hvordan.
Én datekveld i måneden får oss neppe dit vi trenger å være.
Jeg skriver oppfølgeren, du etterforsker grove forbrytelser...
De satte en stopper for saken igjen. Akkurat som i 1980.
- Jeg burde slutte. - Det har jeg ment i ti år.
- Hvorfor det? - Hvorfor?
Hvorfor ville jeg ikke ønske det?
Jeg tror ikke at du innser det -
- men du kunne ha vært flink til hva som helst.
Men det du tror at du er, gjorde at du kjørte deg fast.
Jeg gikk aldri på college. Eller dro til California.
Jeg hørte på mor. Jeg var i hæren og så politiet.
Kanskje jeg... ble for flink til å gjøre som jeg ble fortalt.
Jeg tenker alltid på hvorfor du vervet deg.
Jeg hadde ikke penger til skole, jobb...
Nei, du fortalte meg...
Du sa at du tenkte at om du døde...
...så ville moren din få 10 000 dollar av staten.
Det var derfor du vervet deg.
Jeg tror at vi begge... Når vi vil noe, så blir vi veldig ensporet.
Denne nye greia... Det er ikke derfor du skriver.
- Jeg vil ikke skusle bort arbeidet. - Men det er ikke deg.
Vil du skrive boken din, så skriv den.
Den vil bli kjempebra.
Jeg vil nok ikke lese den, men den vil være vakker.
Og jeg tror at... Jeg tror at jeg kanskje bør slutte.
Det bør du også gjøre.
Om jeg dropper det, så dropper du det.
La oss legge det ned. Det er ikke vårt problem.
Som du sa, vi har kommet forbi begynnelsen.
- Kan du virkelig slutte? - Vi gjør det sammen.
Du kan skrive bøkene du vil skrive, og jeg kan...
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Den smarteste personen jeg kjenner, sa jeg ville være flink til nær alt.
Stikk herfra.
Kom hit, kompis.
Ei gammel venninne som fortsatt jobber i biltilsynet-
- hjalp oss med en adresse. Junius Watts.
Jeg kan være mindre gal enn jeg trodde.
Ikke overdriv nå.
Jeg har ventet på dere.
Siden den kvelden dere så bilen min.
Jeg burde nok ikke ha kjørt av gårde, men du hadde det balltreet.
- Er dere her for å drepe meg? - Gå inn i huset.
Her er din plass.
Hvis politiet vil gi en uttalelse, kommer de med den.
Får vi en informasjonsbegjæring, sender vi den til deg.
- Går det bra? - Ja, frue. Takk.
INGEN PERSONLIGE SAMTALER I ARBEIDSTIDEN
Jeg jobbet med Hoyt på hans første hønsefarm.
Jeg har vært der siden begynnelsen.
Jeg mistet øyet i en arbeidsulykke, en av krokene.
Det er ikke det vi er interessert i.
Som jeg sa...
Etter at han utvidet, flyttet han meg til godset hans.
Jeg begynte å styre husholdningen hans for ham.
Han og miss Ellen fikk Isabel. Så ble miss Ellen syk.
Jeg hjalp ham med å oppdra datteren. Isabel var en fryd.
Hun gikk på universitetet og møtte en ung mann.
De fikk ei lita jente. Mary.
Han var glad. Mr. Hoyt var glad.
Så skjedde ulykken.
Mannen og datteren hennes skled av et fjell -
- på vei for å møte henne i Bull Shoals.
Hun ble veldig lei seg.
Verre enn lei seg. Hun ville ikke snakke eller forlate huset.
Hun måtte ta medisin. Litium.
Den lille jenta jeg hjalp til med å oppdra, kunne ikke snakke.
Mr. Hoyt klarte ikke å se henne sånn.
Så han begynte å reise igjen.
Så en kveld snek hun seg vekk fra meg.
Hun tok bilen sin og krasjet den.
En betjent, Harris James, hjalp oss med å dysse det ned.
Så, for første gang på nesten tre år, ble noe vekket i henne.
Jobbpiknikken i 1979.
Hun så en familie der med ei lita jente -
- og hun løp og prøvde å ta henne.
Miss Isabel fortsatte å snakke om jenta hun så.
Hun sa at hun var som Mary. Hun ville treffe henne igjen.
Så jeg tok moren, Lucy, til side da hun jobbet i fabrikken -
- og snakket med henne om å la miss Isabel leke med datteren.
- Var det greit for henne? - Hun sa "ok", men ville ha penger.
Og hun ville at jentas bror skulle være med.
Og det var greit.
En stund møtte vi dem et sted i skogen og lekte.
Og miss Isabel ble som sitt gamle jeg igjen.
- Bortsett fra hva da? - Vi fikk en idé.
Isabel ville adoptere jenta. Vi mente hun ville få et bedre liv.
Vi måtte bare finne på noe med faren, men...
Miss Isabel... Hun ble forvirret.
Hun sluttet å ta medisinen uten at jeg visste det.
Hun kalte jenta Mary siden vi kom.
Jeg hørte det og burde ha visst at noe var galt.
Vi lekte gjemsel, og Will lette etter oss.
Julie!
Miss Isabel hadde vel andre planer.
Jeg sa til jenta at alt var bra med broren.
Han hadde bare slått hodet og ville våkne snart.
Men hun sa at vi ikke kunne gå fra ham der. Og hun roet seg ikke.
Så jeg tok ham opp til grotta.
Det var bare... en lei ulykke.
Mr. Hoyt visste ikke om noe av dette, for han var på safari.
Så jeg ringte Harris James. Han hadde jo hjulpet oss før.
Da Woodard ble helt sprø-
- tok Harris guttens ryggsekk til huset, og jentas skjorte.
Hva med moren? Lucy?
Harris snakket med henne. Han forklarte ting, ulykken.
Han tilbød henne mye penger. Han viste henne at det var best å ta dem-
- og la miss Isabel få Julie, akkurat som vi hadde snakket om.
Men det skjedde bare på denne måten.
Den lille jenta, Julie...
Da vi kom hjem, var hun rolig.
Hun var glad for å være der. Vi så at hun var glad.
Og en stund fungerte det. Noen år.
Jenta trodde at hun var Isabels datter-
- fordi Isabel fortalte henne historier.
Jeg prøvde bare å ta så godt hånd om dem som jeg kunne.
Og jenta var glad. Jeg trodde at hun var glad.
Ikke før senere innså jeg hva som foregikk.
Hun ga jenta litium siden hun var ti år.
Det var derfor jenta ikke hadde problemer etter Devil's Den.
Det må ha begynt da.
Det var derfor hun var usikker om sin egen historie.
Hun hadde blitt dopet ned halve livet.
Denne dama fortalte henne eventyr.
Og miss Isabel ble stadig sykere.
Jenta ble stadig mer forvirret. Hun vokste opp og ville dra.
Hun stilte spørsmål om minner og broren sin.
- Jeg ville hjelpe henne. - Du hjalp henne med å rømme.
Jeg sørget for at døren var ulåst, og at miss Isabel var på badet.
Jeg ga henne et kart til et sted jeg eide i nærheten.
Men hun dukket aldri opp.
Jeg har lett etter henne siden og prøvd å redde det jeg kunne.
Veldig heroisk av deg, din kyklopsjævel.
Hva skjedde med Isabel?
Etter at jenta rømte, fikk hun et nytt sammenbrudd.
Hun hadde på seg brudekjolen sin.
Hun tok alle pillene sine.
Hun la seg til å sove og våknet aldri.
Fant du henne?
I 1997.
Jeg hadde vist rundt Julies bilde i ti år.
Ei rømt jente fortalte meg om et herberge-
-som nonner i Fort Smith driver.
Jenta sa at hun så Julie jobbe i klosteret.
Og de sa at hun het Mary. Da visste jeg at det måtte være henne.
Mary July. "Som sommeren", sa hun.
Hun hadde ikke noen legitimasjon.
Hun ble i 3,5 år.
Først fikk hun selv hjelp, og så hjalp hun andre.
Hun var ikke bra da hun kom.
Hun hadde såkalte dissosiasjonsproblemer.
Jeg tror at hun fant seg et hjem her.
Men tiden hennes utenfor, ting hun hadde gjort...
Hun hadde hiv, viste det seg.
Vi tok hånd om henne på sykestuen da hun ble syk.
Hun var død etter noen måneder.
Jeg kom for sent.
Noe hun gjorde der ute på egen hånd, gjorde henne veldig syk.
Og jeg sa til henne at jeg skulle møte henne. Jeg tegnet et kart.
Men hun var ikke der.
Det er alltid for sent.
Uansett hva vi gjør.
Det var derfor jeg var utenfor huset ditt.
Jeg prøvde å opparbeide motet til å fortelle deg hva som hadde skjedd.
Dere kan drepe meg eller arrestere meg.
Jeg ønsker det.
Jeg vil ikke leve med dette lenger.
Arrester meg.
Det har vi ingen myndighet til.
Vil du ikke leve med det...
...ikke gjør det, da.
Hei!
Kom tilbake! Straff meg!
Dere må straffe meg!
Straff meg!
Du het Julie Purcell.
Jeg er lei for at jeg ikke gjorde en bedre jobb for deg.
Det er jeg veldig lei for.
Det var min feil.
Du fortjente bedre enn dette.
Bedre enn meg.
- Unnskyld. - Der er du, jo.
Det er nok løping, Lucy. Gå og sett deg i bilen.
- Beklager det der. Hun liker å løpe. - Ikke noe problem.
- Har du stelt stedet lenge? - Ja.
Far startet firmaet. Han pleide å stelle klosteret gratis.
Jeg fortsatte med det.
Det er snilt av deg. Ha en fin dag.
Takk, sir. Dere også.
Ta på deg setebeltet nå, Lucy.
Det er nok.
- Jeg tar resten i morgen. - Ja.
Jeg burde kaste det, men alt er hennes.
Kanskje vi skriver en bok om det.
Vi ville måtte begynne på nytt til stadighet.
Vi har vel en slutt, antar jeg.
Men jeg har ikke...
Føler du at du har fått noen avklaring? Det gjør ikke jeg.
Ikke jeg heller.
Jeg har snakket med sønnen din.
Jeg ønsker å komme nærmere byen.
Vi tenkte...
Hva ville du synes om at jeg overnatter her noen netter i uka?
Det går vel bra. Men jeg holder huset ryddig. Jeg bare sier det.
Jeg kan ha hundene i hagen.
Du...
- Datteren din kommer hit i morgen. - Det stemmer. Jeg husker det.
Henry nevnte at dere skal spise middag og inviterte meg.
- Bra. Du bør komme. - Ok.
Klarer du deg i natt, kompis?
Det går bra.
Ok.
Hei.
Du, fortell hva vi holder på med.
Du snakker ikke til meg og ringer meg ikke tilbake.
- Driver vi med leker nå? - Jeg leker ikke.
Handler det om det jeg skrev?
Du leste det. Du oppmuntret meg.
Hva foregår med deg? Hva skjedde?
Vent her litt.
Det er alle tingene dine.
Er det sånn du sier at vi ikke bør treffes mer?
Hva i helvete feiler deg?
Liker du ikke hvordan jeg er, kan du stikke.
Ok, forklar meg det, da.
Jeg vil ha et klart bilde av hvem jeg har tilbrakt tid med.
Jeg vil ikke treffe deg mer.
Og jeg er ikke drittsekken her. Du er drittsekken.
- Jeg? Hvordan da? - Du utnyttet meg.
Du hang med meg for å høre hva politiet gjorde.
Som om du er bedre enn meg.
Da jeg kom tilbake til USA, ble jeg kalt babymorder.
- Jeg er lei for at det skjedde. - Du er hvitere enn partneren min.
- Hva er i veien med deg? Hva skjedde? - Jeg er ferdig.
12 år i jobben, og nå er jeg en jævla sekretær.
Du havnet i trøbbel. Hva...? Er det derfor du gjør dette?
Jeg prøver å tenke klart når det gjelder deg.
Du... Jeg vet ikke.
Kanskje du ikke mente det, men du bearbeidet meg.
Du stilte alltid spørsmål og snakket om saken.
- Det vet du at jeg ikke gjorde. - Det gjør jeg ikke!
Men jeg har skjønt...
...at du for det meste ikke vet hva du driver med.
Du som er en så vakker kvinne...
Folk forventer ikke at du skal ta ansvar for noe.
Du er bare som en fin fugl som flyr rundt og driter på folk.
Det trenger jeg ikke.
Jeg klarte meg fint uten dritende fugler her.
Du er ufin når du er full.
Men det er fint å se hvor svak du virkelig er.
Du har et politiskilt, en pistol -
- og et par andre ting du har lært fra filmer.
Men det er ingenting her.
De ville at jeg skulle signere en uttalelse om at du løy.
At du tok deler av det du hørte og diktet opp det du skrev.
Det burde du gjøre. Jeg vil ikke at du skal havne i trøbbel.
Jeg vil ikke ha noe fra deg.
Bare signer uttalelsen. Jeg klarer meg.
Jeg trenger ikke resten.
Jeg vil ikke ha denne dritten i huset mitt!
"Blant barna som kjente henne, tok tiåringen Mike Ardoin"-
- "Julies forsvinning tyngst."
"Mike var en sjenert og kunstnerisk gutt,"-
- "og han lekte ofte med Julie eller hang med henne."
"Faren hans drev et lite gartnerfirma."
"Og da han snakket om Julie, skalv leppene, og øynene ble tårefylte."
"Mine forsøk på å trøste ham var utilstrekkelige,"-
- "men jeg prøvde å la ham snakke om følelsene sine. Han begynte å gråte."
"Han sa han alltid trodde at han skulle gifte seg med Julie."
"Fortell meg en historie."
"La det bli en historie om store avstander og stjerneskinn."
Nei. Vær så snill.
Vær så snill.
Hva om slutten egentlig ikke er slutten?
Hva om Julie fikk seg et liv i klosteret?
Vennskap, kjærlighet.
Og hva om den lille gutten som elsket henne sånn -
- den gutten hvis pappa og senere han selv -
- tok hånd om hagen i klosteret?
Hva om han gjenkjente henne?
"'Om du kjente Tiden så godt som jeg', sa hattemakeren," -
- "'så ville du ikke si kaste 'den' bort.'"
Hva om han kjente henne selv om hun ikke kjente seg selv?
Og hva om nonnene som tok hånd om henne-
- som visste at hun hadde levd et tøft liv -
- visste at fæle folk lette etter henne?
Hva om de ville beskytte henne?
Beskytte henne på hvilken måte?
På den eneste måten de kunne. Ved å fortelle en historie.
Og... Og så...
Unnskyld.
Den lille jenta. Det var hennes...
Herregud.
Hva om det er en annen historie?
Hva om noe gikk ubrutt?
Alt dette livet, alt dette tapet...
Hva om det var én lang historie som fortsatte til den leget seg selv?
Ville ikke det være verdt å fortelle?
Ville ikke det være verdt å høre?
Nummeropplysningen.
Jeg trenger en adresse i Arkansas.
Mike Ardoin.
Det er...
A-R-D-O-I-N.
- Ardoin Landscaping. - Et øyeblikk.
Far? Hva er det? Jeg skulle hente deg.
Henry...
- Jeg vet ikke hvor jeg er. - Hva mener du? Er du ute og går?
Jeg er i bilen min.
Jeg vet ikke hvor jeg er.
Far, Becca kom. Du skulle komme på middag.
Jeg ikke vet hvor jeg er!
Det vil ordne seg. Jeg henter deg. Bare ta det med ro.
Er det noen du kan spørre? Ser du noen i nærheten?
Mor.
Beklager at jeg forstyrrer.
Jeg har...
Unnskyld, jeg vet ikke hvor jeg er.
- Kan du fortelle meg hvor jeg er? - Så klart.
Du er i Greenland. Dette er Allegra Lane.
Allegra Lane i Greenland.
Det står... 1208 på huset.
Hva gjør du der ute?
Jeg vet ikke. Jeg...
Jeg skulle... Jeg vet ikke.
Det er greit. Bli ved bilen. Vi henter deg.
- Hold telefonen for hånden. - Ok. Takk, sønn.
Sønnen min kommer og henter meg.
Jeg... Jeg har en tilstand. Jeg glemmer ting, og...
- Takk. Takk for hjelpen. - Jeg er glad jeg kunne hjelpe.
Vil du ha litt vann mens du venter?
Om det ikke er noe bry, ville jeg være takknemlig for litt vann.
Jeg er tørr i halsen.
- Lucy, henter du vann til mannen? - Ja.
- Vakker dag, ikke sant? - Ja.
Det skal være visst.
- Takk. - Ingen årsak.
Jeg skal la dere fortsette.
- Tusen takk. - Ingen årsak.
Jeg er lei for det.
Det er greit.
Far?
- Hei, far. - Hei.
Det er annerledes enn jeg husker.
Jeg er overrasket. Det føles annerledes.
- Kanskje du kan bli lenger. - Kanskje.
Mistet jeg deg?
Nei. Nei, far. Hvordan kunne du det?
Jeg vet ikke. Det virker som om jeg mister timer og dager.
Jeg har sannelig savnet deg.
Jeg har savnet deg også, far.
Jeg savner deg nå.
Jeg har ikke...
Jeg hadde dette i lomma.
Vet du hva det betyr?
Far, det er ingenting.
Gå og lek med barnebarna dine.
- Går det bra? - Ja da.
- Hvordan går det med deg? - Fortsatt på beina.
- Jeg er glad for å se deg. - I like måte, kompis.
- Mr. West, dette er min kone Heather. - Hei.
- Velkommen. - Takk.
Louis.
Er det dette du bestemte deg for å gjøre med deg selv?
Jeg husker ikke at du nevnte tid i militæret.
Jeg lar ikke folk snakke til meg som du gjorde.
Få kvinner og ingen menn.
- Ok. - Det vil jeg at du skal forstå.
Du slår meg ikke som en som tolererer sånn oppførsel.
Det var poenget, eller hva?
Men jeg prøver å huske at for noen uker siden ble vennen din skutt -
- og du døde nesten.
Vil du prøve på nytt?
Jeg vil vel vite om du mente det. Om du mente det du sa.
Jeg vil vite om du vil at vi skal gi oss. Det er alt.
Jeg vet ikke.
Wayne, hva er det du ønsker?
Vil du skrike til meg igjen? Vil du at jeg skal skrike til deg?
Nei.
Jeg er lei for det jeg sa.
Jeg har ikke vært meg selv.
Vil du at jeg skal gå?
Vil du at jeg skal bli?
Jeg vet ikke.
Du må bestemme deg.
Jeg...
Jeg er ikke meg selv. Jeg liker ikke dette.
Men jeg vil...
Jeg tror at jeg vil gifte meg med deg.
Jeg trodde ikke at det ville skje med meg.
Jeg lot ikke meg selv...
Jeg forventet ikke dette. Deg.
Og hvordan ville du få det til?
Jeg burde vel for det første bli edru.
For det første, ja.
Jeg mener det.
La oss få deg hjem, da.
Du kan tenke på hvordan du skal fri.
Jeg kan tenke på om jeg skal si ja.
Jeg skal gjøre det.
Jeg skal gå ned på kne og ha en ring og alt.
Jeg tuller ikke med deg. Jeg leker ikke.
Nei, det vet jeg at du ikke gjør.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com